Terapie humorem

Emil Malý

Copyright© 2017 by Stanislav Plášil – nakladatelství VIKING

Copyright© 2017 by Emil Malý

Copyright© 2017 Cover by qelb

Všechna práva vyhrazena. Žádnou část této knihy není dovoleno použít nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez souhlasu autora či nakladatele.

ISBN: 978-80-7482-258-2 (EPUB)

ISBN: 978-80-7482-259-9 (MOBI)

ISBN: 978-80-7482-260-5 (PDF na CD)

Potřeba humoru

Humor a dobrou náladu je třeba doslova citlivě pěstovat a ošetřovat, neboť to jsou květiny, které zdobí náš život a z kterých se radujeme. Mít radost a mít dobrou náladu je sladké koření v životě lidí, ale i všeho živého  v přírodě. Každému doporučuji minimálně jednu hodinu smíchu denně.

Smích a legrace rozhodně přispívají k našemu zdraví a doplňují tak působení léků v případě nemocí.

Sportem ku zdraví! A také platí  v současné době plné stresů: LEGRACÍ A SMÍCHEM KU ZDRAVÍ!

S dobrou náladou se lehčeji a kvalitněji pracuje.

S pravdou nejdál dojdeš, ale se smíchem dál doletíš!

To je zásadní heslo nově založené stany, kterou jsem probudil k životu. Nese název STHaP (Strana trvalého humoru a pohody).

Proto, veselí čtenáři, ŠIŘTE HUMOR A SMÍCH v celé naši společnosti všemi způsoby, jak to určují stanovy STHaP (viz níže).

Kdokoliv se můžeš přihlásit do STHaP. Bude-li nás víc, provedeme ustavující schůzi, zvolíme vedení, určíme program a hurá do parlamentu!

Přihlášky posílejte na mou emailovou adresu:

Strana Pirátů se dostala do  vedení Prahy a stará  se  nikoliv o pirátské řemeslo, ale o dobro Pražáků.

Naše STHaP  se zavazuje starat se o dobro všeho našeho lidu!

STANOVY STHaP

01. Členem se může stát každý, kdo má schopnost nejen sám být veselý, ale tuto veselost a humor prosazovat a rozšiřovat mezi lidmi.

02. V případě odporu přesvědčované osoby je možné použít i eventuálně násilí, ovšem s posouzením, zda by to nepřerostlo v možnou bitku.

03. Nelze propadat smutku, destrukci a umírání.

04. Nutit  se do veselosti i v případě úsměšků kolemstojících občanů, kteří nepochopili, že humor pomáhá léčit.

05. Mezi členy strany mají být kamarádské vztahy, jež jsou vyjadřovány družnou zábavou, diskusí a vyměňováním si zkušeností, vtipkováním či šaškováním i na veřejnosti.

06. Pomáhat si navzájem v řešení problémů – jak osobních, tak pracovních na bázi dělání si blázny z těchto problémů.

07. Pokusit se vždy o zasmání i při vlastním zakopnutí a upadnutí na dlažbě na nos.

08. Pomáhat rozšiřovat členskou základnu přemlouváním lidí zahořklých nátur a nálad a podchycovat ty lidi, kteří mají náklonnost ke srandě nebo svým vzhledem vzbuzují touhu se smát.

09. Člen strany je povinen zúčastňovat se jednání, které svolá předseda strany.

Obsah:

Potřeba humoru

STANOVY STHaP

I

ZPOVĚĎ HYPOCHONDRA

Zpověď hypochondra I

Zpověď hypochondra II

Zpověď hypochondra III

Zpověď hypochondra IV

Klukovské úrazy

V nemocnici v Mostě

Kyvadlo

Přání manželce k narozeninám

Jízda na kole

Pobyt v nemocnici zkráceně

Mordbidní z nemocnice Louny

Už mi není dvacet

II

POHLEDY ZE ŽIVOTA

Předsevzetí do roku 2017

Mému příteli dr. Rácovi

Revoluční

Podzimní

Oslava zdraví

Schizofrenik

Přítel šimáček

Už kamarádi pomalu stárnem

Přání Václavům

Kamarád

Vyznání baletky

Dívčí ráno

Mládí kontra stáří

Oslava šéfa

Mládí, stáří a operace srdce

Smutek

Hříčka

Normálně

Odchod do důchodu

Narozeniny babičky Olgy

Oslava 75. Výročí narozenin

III

POLITICKÁ SATIRA

U pultíku stál

Kádrový posudek

Nastavení zrcadla

DIVADELNÍ HRA

My tři králové

Poslanecká sněmovna I

Poslanecká sněmovna II

Poslanecká elita

Kult osobnosti

Policejní ředitel

Práce, politici, ministři, senát a dělný lid

Fronta

Lidovec

Další knihy nakladatelství VIKING

Edice CONAN

Edice Učte se anglicky s vtipem

Edice Borgentown – město hrůzy

Sci-fi & fantasy

Pohádky

Horory

Humor

Ze současnosti

Knihy vzpomínek

Historické romány

Světová klasika

Romantika

Erotika

Napětí

Populárně naučné

Recepty

Básně

I

ZPOVĚĎ HYPOCHONDRA

Zpověď hypochondra I

Všechno se mi v té hlavě mate.

Jinak jsem zdráv, však mě znáte.

Tolik roků už tu žiju

s myšlenkou,

že si užiju.

Zatím mě však zdraví zlobí,

nač si vzpomenu, to mě bolí.

Ať to jsou

nohy či ramena,

hovno mám bílé,

to něco znamená!

Játra jsou samej flek,

a tělo je plné blech.

Srdce mě tluče a zvoní

jak dusot stáda koní.

Plíce maj rozedmu,

v palcích mám

hnusnou dnu.

Žebra mě z těla lezou.

Už brzo mě povezou.

Žlučník mám venku,

slinivku podrážděnou.

Dal bych si polévku

vosolenou.

Už půl roku mám kýlu,

pomalu ztrácím sílu.

Zuby mám umělé,

oči šedý zákal mají.

Přání mám smělé,

ať buňky nezmírají.

Vlasy vypadány,

zbytky bílé jak sníh.

Bledé líce nivé

na rtech mi zmrzl smích.

Klouby mě bolí a vržou

když doktoři tvrdí, že jsem zdravý, tak lžou!

Mám housera,

pravý lumboischiadický syndrom

levostranný,

zmenšuji se stále víc,

ztrácím se, ztrácím,

až bude ze mě nic.

Den po dni pádí

zběsile

rychle

jak vichřice

života plání.

Čím více skláním

se stářím,

tím rychleji ubíhá čas

a temnota budoucnosti

se chystá

pohltit nás.

Co ještě nemám,

je snad už jen SMRT!

Vy víte, lidi,

o nemocech PRD!

Zpověď hypochondra II

Nejdříve úplně ze všeho,

když mi bylo

jen patnáct let.

Operovali

mi slepé střevo.

To byl počátek.

Šel jsem do nemocnice pěšky

až z Košátek

Slepé střevo vyndali, ale střevem

zůstal jsem sám.

Od té doby se zdravím

velkou smůlu mám.

Lýtko v levé noze

přetržené.

Češka vlevo na koleně

to všechno nezdravé je

to všechno nemocné je.

Operace ramene

a tříselné kýly

Tak to pěkně pokračuje.

Budu mít dál žít

dost síly?

Spad jsem z kola

otřes mozku měl.

Kolo bylo na padrť

pěšky jsem pak domů šel.

V nemocnici pár dnů poležel.

Prodělal jsem zápal plic,

s tuberou měl namále.

A zblbnul taky, co dál říct?

A blbnu nadále.

Žlučník už je rozebraný.

Kameny.

Bahno a písek.

Tělo mám celý podělaný

jak vepřík na výsek.

Na maděru játra mám,

skoro nic jíst nesmím.

Na doktory nadávám.

Že si pro mě přijde

brzo zubatá,

to dobře já vám.

Tuhle jsem jel do Prahy

na tu katetrizaci.

Co srdce snad i uzdraví

zas doktoři

budou mít práci.

Operace srdce

žádná hračka není.

Já jsem to však

lehce zvlád!

Proháním zas holky,

můj vzhled k lepšímu se mění

a jsem stále mlád.

Zpověď hypochondra III

Vážení přátelé,

od minula

mi jedna vada přibyla.

Mám špatné dnes i oči.

A hlava

se mi z toho

točí.

Ohýbám se stále víc,

ani ping pong

ani cvičení

nezastaví to nic.

To je prostě proces stárnutí,

to nespraví

jen rukou mávnutí.

Zleva, zprava do mě

vždycky někdo vrazí,

třeba do ruky.

Dopadám jak moje auto

značky SUZUKI.

Nohy už mě otékají ,

špatně spím a kašlu,

plíce zřejmě nedobré mám

a andělé nebeští

už mě v práci mají,

už mě připravují na cestu

k těm nebeským výšinám.

Tuhle jedu autem do města – pomalu

českou uličkou – dává pozor

moje oko cvičený.

Když tu děda z chodníku sjíždí.

A mám hned

levé dveře, levý blatník

zničený.

Včera jsem zas tou uličkou jel

Když tu do mě vrazí nákej frajer.

Pravé dveře, pravý blatník

ani by je dohromady nedal

žádný zlatník.

Policajti přijeli,

koukali jak jeleni.

Pane Malý,

vy jste chytrý – za chvíli

budete mít celé auto

jako nový.

Kdybych tak byl autem,

vyměnil bych srdce,

hlavu kvapem.

Levý koleno či játra.

Prostě vše,

co ve mně chátrá.

Ale já jsem člověk.

Ten má svoje díly jedny.

Až jim dojde životnost,

vytratí se z té

tělesné bedny.

Nedám se tak lehce,

to vám všem já pravím.

Své přátelé i rodinu

já tímto zdravím.

Zpověď hypochondra IV

To varle levé, to mě zradilo.

Půjde z těla ven.

Jen co přijde, po probdělé noci

plné hoře a bolesti,

zase krásný den

Viděl jsem teď v televizi naší,

že prý ten, kdo je hubený,

tak dlouho naživu vydrží.

Budu jíst jen mrkev, jablka a petržel,

zkrátka zeleninu –

to abych dlouho vydržel

a nešel pod zeminu.

Já vám řeknu – já jsem v nemocnici

pomalu jak doma.

Když jsem se tam zase dostal,

poznali mě všici.

Těším se na každou injekci,

prášek – břicha a jinou prohlídku.

Zvlášť pak vítám

každou doktorskou inspekci.

Zas mám na l4 dnů v nemocnici

jistou vyhlídku!

Oj, nejštastnější je ten,

kdo může strávit v nemocnici

aspoň jeden den

pohledem na

pěknou zdravotnici.

Nemocnice, nemocnice –

to je ráj všech hypochondrů,

dokud já se neuzdravím,

tak nepůjdu domů.

Nemocnice, nemocnice –

to je touha má,

tam se vracím vždycky rád

a těším se na to,

že tam bude taky

nejlepší můj kamarád.

Nemocnice, nemocnice –

to je krásná víla.

Bože, kde se ve mně bere

v nemocnici

ta životní síla…?

Klukovské úrazy

Když jsem byl ještě děcko,

běhal jsem po lukách,

proběhal jsem všecko.

Brácha mě ze srandy honil

po pěšině cestou na pole,

pak on rukama lomil,

svalil jsem se jak batole.

Na čele, to byla rána, ta seděla,

maminka mi vynadala,

že to se nedělá.

Slyšel jsem, jak říká:

Co jsi dělal, kluku nezvedená,

to je rána veliká.

V rodině pak vznikla

nebývalá panika.

Sešil mi to doktor

Bělikov

třemi stehy chirurgickými.

Na závěr pak řekl

Indiánské howgh.

A já skončil v posteli

s bolestmi dost úpěnlivými.

Od té doby na čele mám ránu,

modlívám se každý den

k tomu na nebesích pánu,

abych nikdy už

nepadal na hlavu.

Jednou jsme si hráli

u tý velký stodoly.

Ona stála u hřbitova

jako sirotek.

spadl jsem ze stohu slámy.

Trpěl jsem jak dobytek.

Doma mě maminka

hlavu umyla

a

na prdelku pak

pořádně mi nabila.

Moje hlava na tom krku,

samá jizva pomalu.

Utíkat či skákat dolu,

já už nikdy nebudu.

Avšak co čert nechtěl,

přijeli k nám jednou

houpačky.

Hned jsem zase do vsi letěl.

A jedna mě bouchla –

hlavu jsem měl

na sračky.

Jak jsem koukal na tu malou lodičku,

díval jsem se na ni

ze spodu a zblízka,

do hlavy mě dnem svým

zas pořádně třískla.

Tak si dneska v stáří říkám:

Na prdeli seď

a nechoď už nikam.

Ležím doma na kavalci, v televizi zírám,

smrtce jsem dal velkou kauci,

proto neumírám!

V nemocnici v Mostě

Když jsem přišel v pátek na příjem,

udělalo to na mě

velký dojem.

Připadal jsem si jak trestanec u výslechu,

po laskavosti doktorů – ani slechu.

Přijímací lékař lomil nade mnou rukama.

Sevřel si v nich obličej

a myslel si, proč má takovouhle práci

a co dělat s takovýma hňupama,

a hned měl po legraci.

Přišel nový pacient,

měl mozkovou příhodu.

Shodil oběd do peřin,

nezvládal své ruce.

Doktor jako psovi vynadal mu

bez legrace.

To byla pěkná buzerace!

Zvrátil oběd do peřiny

a měl z toho nehodu,

sestra přilítla k jeho posteli:

Co to tady vyvádíte, chlape! /místo příteli/.

A myslela si něco o debilovi.

Jen klid, pane doktore,

až budete starý sám,

taky nad svým zdravím

nebudete pán!

Vrací se mi na maminku vzpomínka.

Říkala mi, když jsem brečel:

Vše přebolí, čas vše zhojí.

Je to pravda, nebo není?

Na své blízké přece

není zapomnění!

Na závěr mě tedy dovolte,

abych poděkoval Bohu

za to štěstí, co mě provází,

a že rodinu mám spolu.

Jen však na 100% vím,

že bez svých blízkých milých

na světě sám sotva vydržím!

Zase ležím v nemocnici

v nemocenském ústroji.

Po tom se mi stejskalo,

mám se jako

anděl v pokoji!

Maně si jen vzpomínám,

kde jsem všude byl a ležel.

V Praze, Plzni, v Lounech,

ale co je tady v městě

Most,

to se nedá popsat

o tom se mi nesnilo!

TO JE SKUTEČNOST!

V nemocnici uvnitř je

nedostatků dost!