UKÁZKA Z KNIHY

Cesty

z duševní krize

Pomoc ve strachu a depresi

Nadace Stiftung Gralsbotschaft

Stuttgart

Úvod

PŘED PŘIBLIŽNĚ 85 lety – mezi roky 1923 a 1938 – sepsal Abd-ru-shin* 168 přednášek, které později sestavil do knihy „Ve světle Pravdy – Poselství Grálu“. Vzniklo tak jedinečné dílo, které zodpovídá zásadní otázky po smyslu života a nabízí pomoc a podporu v životním hledání.

Již od svého vydání se Poselství Grálu hluboce dotýká všech, kdo hledají pravdu. Kniha byla přeložena do 17 jazyků, lze ji sehnat ve více než 90 zemích světa a její význam neustále vzrůstá. Protože se bezmoc a neschopnost orientace v mnoha rozhodujících oblastech našeho života stále zvětšuje, je i cíl, o který Abd-ru-shin usiloval, čím dál závažnější: povznesení a zušlechtění lidstva.

Díky předkládané publikaci mohou čtenáři do vynikajícího myšlenkového bohatství Poselství Grálu nahlédnout.

Předmětem následujících úvah budou duševní krize, které dnes téměř patří k ‚normálnímu‘ životu v naší společnosti – strachy a deprese. Nikdo sice o těchto ‚nemocech‘ lidského vnitřního světa nehovoří rád, ale statistiky dokazují, že jejich četnost dramaticky vzrůstá.

Duševní krize vedou jak u nemocných osob, tak u jejich rodinných příslušníků k pocitu velké bezmoci a mnozí si nakonec musí přiznat, že je nejsou schopni zvládnout. Jednou z možných příčin krize je absence povědomí o lidském bytí. Nejsme fyzická těla, za určitých okolností náchylná k poruchám, my jen těla máme. Také nejsme duše, ovlivněné zážitky a zkušenostmi, duševní schránky pouze nosíme. Jsme duchové, kteří byli v tom, co chtějí, od samého počátku zcela svobodni, svou svobodu ale kvůli chybným rozhodnutím na cestě svého vnitřního vývoje ztratili.

Základem pro překonání duševní krize je rozpoznání vlastní duchovnosti. Proto poznání důležitých souvislostí v našem životě, jak je ukazuje Poselství Grálu, nabízí tak cennou životní pomoc.

První část této publikace napsala převážně autorka Susanne Barknowitzová, zkušená terapeutka. Doplněna je několika užitečnými citáty a dále několika vybranými přednáškami z díla „Ve světle Pravdy – Poselství Grálu“ od Abd-ru-shina.

To vše má čtenáře hledajícího pravdu podnítit k tomu, aby se Poselstvím Grálu důkladně zabýval. Abd-ru-shinovo dílo můžete obdržet v knihkupectví nebo přímo v nakladatelství Integrál Brno, které knihy nadace Stiftung Gralsbotschaft** v České republice vydává a šíří.

* Abd-ru-shin, vlastním jménem Oskar Ernst Bernhardt (1875–1941) se narodil v Německu a do 1. světové války byl znám především jako autor divadelních her. Své dílo „Ve světle Pravdy – Poselství Grálu“ vytvořil pod pseudonymem. Nechtěl, aby jeho jméno odvracelo pozornost od samotného učení, proto své čtenáře vyzýval, aby se soustředili na slova, nikoliv na autora: „Zlato je zlato, ať je má v ruce kníže, nebo žebrák!“

** Nadace Stiftung Gralsbotschaft je obecně prospěšná instituce, založená roku 1951 v Německu za účelem celosvětového šíření Poselství Grálu a jiných publikací, které z něj vycházejí. Nadace si mimo jiné klade za cíl „podporovat společnost v oblasti duchovní a mravní šířením Abd-ru-shinova díla“.

Strach

Susanne Barknowitzová, Innsbruck

Autorka je dechová terapeutka a logoterapeutka

ÚVAHY na téma ‚strach‘, v jehož sevření se dnes nachází téměř celé lidstvo, jsou podnětem a povzbuzením k zamyšlení nad strachem, a na základě zkušenosti ukazují možnosti, jak se strachem zacházet či jak se s ním naučit žít. V žádném případě se nepokoušejí tvrdit, že mohou zcela oprostit od strachu. To by ani nebylo možné, protože strach z pozemského života úplně odstranit nelze. Vzpomeňme si na Ježíšův výrok:

„Ve světě máte soužení. Ale vzchopte se, já jsem přemohl svět“ (Jan 16,33).

STRACH JE ve světě všudypřítomný, proto můžeme hovořit jen o jeho zmírnění a ovládnutí, a to natolik, že činnosti, které chceme z vnitřní potřeby vykonat, také skutečně vykonáme – strachu navzdory.

STRACH je především přirozenou reakcí na něco, co nás ohrožuje. Ale ne nadarmo se říká, že každé nebezpečí také uvolňuje sílu a na nejvyšší míru mobilizuje schopnosti, abychom byli schopni nebezpečí čelit. Strach však může přirozenou hranici překročit a zesílit natolik, že začne ovládat naše myšlení a chování. Mnohdy se zdá, že strach ani nemá žádný reálný základ, že je v poměru ke skutečnosti přemrštěný a pro okolí nepochopitelný. Člověk má pocit, že ho strach paralyzuje a že život už nestojí za to žít.

STRACH všeho druhu se stále více rozmáhá a nám se vnucuje otázka: Proč tomu tak je? Je strach symbolem naší doby? Důsledkem způsobu našeho života? Denně, ano, hodinu co hodinu jsme prostřednictvím médií konfrontováni s nesčetnými tragédiemi – katastrofami, válkami, násilím. Ranám osudu se ale nevyhneme ani v soukromí, neštěstí a zármutku přibývá i v našem bezprostředním okolí. S tím ostře kontrastuje technický a vědecký pokrok, kolébající nás v mylném pocitu bezpečí a nalhávající, že se všechno dá zvládnout. Jak rádi bychom tomu věřili, ale náš vnitřní hlas velmi dobře ví, že tomu tak není. Každá rána osudu a každá přírodní katastrofa nám neustále připomíná, že pozemský život není jistý, že nemáme vše pevně ve svých rukou, dokonce že jsme často zcela bezmocní.

Pozoruhodný je ještě jeden důvod, proč jsou onemocnění vyvolaná strachem stále častější. Existují totiž studie, upozorňující na skutečnost, že úzkostné poruchy se výrazně množí v dobách vnějšího blahobytu, zatímco v nouzových situacích se nevyskytují. V době, plnící nám téměř všechna materiální přání, se myšlenky a pocity jedince točí jen kolem něho samého. Život již nevyžaduje úsilí, je prázdný a nevyznává žádné hodnoty, pozbývá smyslu a stává se povrchním. Mnozí lidé se již nedokáží vzpamatovat, zajímá je jedině uspokojení svých potřeb. Přehnané obavy o vlastní blaho pak připravují půdu pro vznik strachu.

Elisabeth Lukasová, zakladatelka Jihoněmeckého institutu logoterapie (Süddeutsches Institut für Logotherapie), poznamenává:

„Jen ten, kdo miluje příjemný život, se musí života bát. Neboť jeho pohodlí je neustále v ohrožení a může se kdykoliv zhroutit.“

POJEM STRACH je v němčině stejného slovního původu jako výraz tíseň. Nejen že nás strach svírá, je tomu dokonce i naopak – právě proto, že se cítíme tísnivě, vzniká strach. Sami sebe tísníme tak, že se na úzkost (jako na něco úzkého, pozemského) přehnaně soustředíme, místo abychom se od ní oprostili, upřeli zrak před sebe, k člověku, úkolům a hodnotám, které našemu životu dávají smysl. Nakonec bychom měli svůj zrak upřít tak vysoko, že se začneme ptát po vyšší vůli, která by nám poskytla pomoc a odpovědi na naše otázky a ochránila nás před traumaty a přehnaným strachem, jakmile se do této vůle vpravíme.

Se změnami totiž musíme začít u sebe samých. Hodnoty, které vyznáváme a po kterých toužíme, nesmíme očekávat od jiných, ale měli bychom se je snažit uvést ve skutečnost sami a žít podle nich. Tak se uspokojování osobních přání konfrontuje s naplněním života v jeho původním smyslu; s naplněním vyšší vůle, která se odráží v zákonech stvoření, tedy v zákonech přírody, a vede nás k odpovědnosti. Odpovědnost je vlastnost pro lidstvo specifická, odpovědností se vyznačuje člověk jako takový. Dokonce slovo odpověd–nost samo k odpovědi vyzývá. A je na nás, abychom co nejsvědomitěji hledali odpovědi na otázky kladené životem a vůlí Stvořitele. Jen tak budeme nakonec chráněni.

NYNÍ se podívejme, jak se strach projevuje. Z tělesného hlediska jde o symptomy jako bušení srdce, třes, slabost, návaly pocení, problémy krevního oběhu, zrudnutí, zrychlené dýchání. Tělo je zmatené. V chování se strach projevuje například neschopností jednat, touhou utéci, agresivitou a iracionálními reakcemi. Na kognitivní rovině (rovině procesu myšlení) může dojít k výpadku paměti (tzv. blackout) či k poruchám soustředění. Typický je také kolotoč myšlenek, přehnaná starostlivost, fixace na objekt strachu. Většina z nás jistě mnohé z těchto symptomů alespoň jednou sama zažila. Rozhodující je, abychom symptomy nepřecenili, abychom je nebrali příliš vážně; neboť čím více si jich budeme všímat, tím budou silnější.

Obecně se dá říci, že někteří lidé tíhnou k úzkostlivým reakcím více, jiní se tak snadno znejistit nedají. Úzkostní lidé mají určité charakterové a tělesné dispozice, často jde o velmi citlivé jedince. Citlivost se ovšem může přeměnit i v účinnou obranu, pokud se poznáním naučíme strachu čelit.

Existuje mnoho forem a podob strachu, a s nimi se také musí různým způsobem zacházet.

Velmi časté jsou úzkostné neurózy. Patří k nim fobie (přibližně 6% populace), projevující se následovně:

- strach z velkého davu lidí nebo z uzavřených prostor (výtahy, obchody), dotyčný člověk má pocit, že nemůže uniknout

- strach z kritického pozorování ostatních, například když jíme nebo sami procházíme rozlehlou místností, ve které je přítomno mnoho lidí

- strach z některých zvířat, například z pavouků, myší, koček, nebo strach ze tmy, z létání apod.

- strach z těžkých a nevyléčitelných nemocí

- strach ze selhání a nedocenění.

Všichni, kdo těmito pocity trpí, mají mnoho společného – zpravidla si jsou vědomi toho, že jejich strach je přehnaný, a vší silou se pokouší zabránit nebo uniknout situaci, které se děsí. Všechny ovládá očekávání možného strachu, a vytváří začarovaný kruh. V podstatě tak dochází ke strachu ze strachu. Uvedeme příklad:

MLADÁ ŽENA se necítí dobře, je unavená, vypila mnoho kávy, aby zůstala svěží, a právě jede z práce autobusem domů. Najednou cítí tlak na hrudi, vyschne jí v ústech, chce polknout, ale nejde to. Cítí, že sotva dýchá, a lapá po vzduchu, na čele jí vyrazí pot a srdce začne prudce bušit. Má pocit, že každou chvíli omdlí, nebo dokonce zemře. S vypětím všech sil z autobusu na nejbližší zastávce vystoupí. Na čerstvém vzduchu se pozvolna cítí lépe, nějakou dobu se ještě přidržuje lampy, pak se s roztřesenými koleny vydá domů. Druhého dne zavolá kolegovi, aby ji vzal do práce autem. Večer si na cestu domů objedná taxi. Bojí se, že by se situace v autobuse mohla opakovat, a snaží se jí zabránit. Tím ale strach nezmizí, naopak ještě zesílí. Když za několik týdnů autobusem jet skutečně musí, bojí se natolik, že si svým strachem vyvolá stejné symptomy. Od té doby platí velké sumy za každodenní jízdu taxíkem a do autobusu už by za žádnou cenu nenastoupila. Past sklapla, začarovaný kruh se uzavřel – zážitek vyvolal určité symptomy, a strach ze strachu, že se situace bude opakovat, vyvolá symptomy ještě silnější a zafixovanější. Je možné, že se tento strach přenese i do jiných situací.

K podobným příznakům dochází i z jiných důvodů. Srovnatelné projevy strachu mohou mít také tělesné příčiny, ne jen příčiny psychické. Vyskytují se například při hormonálních poruchách, při hyperfunkci štítné žlázy nebo při poruchách regulace krevního oběhu. V takových případech je nutné samozřejmě léčit i tělo.

Tyto různé příčiny ukazují, nakolik je při přetrvávajících pocitech strachu důležitá přesná diagnóza, aby se mohla zahájit adekvátní pomoc či léčba. V případě úzkostných poruch by například nebylo smysluplné předepisovat léky, které by projevy strachu brzdily. Pak by lék mohl zablokovat nejen strach, ale také sílu, kterou k překonání úzkostných pocitů nutně potřebujeme.

CO BYCHOM tedy v takových případech měli konkrétně udělat?

Nejdříve bych chtěla povzbudit všechny, kdo jsou k pocitům strachu náchylní. Nikdo nikdy strachem netrpí delší dobu, a pokud tomu tak je, pak strachu otevírá dveře sám. Každý člověk se strachu může postavit a oprostit se od něj, pokud bude vnitřně připravený sám na sobě pracovat. Každý člověk je schopný strachu vzdorovat.

Prvním krokem bude jistě poznání, že před strachem nelze utéci, neboť nás vždycky zase dožene. Musíme mu čelit, vydržet, to je první základní pravidlo. Jedinou možností, jak strach překonat, je postavit se mu. Zaujmout vůči němu určitý postoj, změnit své dosavadní chování. Jen tak je možné se od strachu distancovat.

Obsah

Titulní strana

Úvod

Strach